Струната…
По дяволите…
Всичко…
е свършено.
Ей, какво се е случило?
А, скъсала се е струната. Имаш ли за смяна?
Май нямаш.
Уенояма!
Бягай в магазина и купи нов комплект.
Какви са тези лица, все едно е настъпил края на света?!
Скъсаната струна просто се сменя!
Ти нали я смени, когато се случи първия път?
Може да се поправи?
Разбира се!
Бягам бързо!
Слизам да поговоря с някого.
Вие двамата идете в гримьорната. - Да…
Акихико.
Какво става? Рицу… - Извинявай, не мога да говоря сега.
Извини ме.
Погрижи се за Рицука…
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
ДАРБА Епизод 9 - "Зимна история"
Само белези останаха в сърцето ми.
Но животът продължава и върви по своя път.
Принудата не е направила никого щастлив.
Всичко си е добре и така.
Дъжд, слънце, облаци.
През всички сезони, през цялата година не виждам желание за живот.
Ще ровя дълбоко и ще се избавя от всички свои спомени.
А гласът, който не достига до мен, опитвам се да привлека към себе си.
Толкова дълбоко ровя в себе си. Знаеш ли каква болка търпя?
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
Следващата песен е последна.
Е-е-е… - Е-е-е?
Благодаря ви!
"Две… или три песни…"
"Спечели ни време."
Ясно.
Така…
Казах, че ще е последната песен, но ще изсвирим още няколко!
Не сте уморени, нали?
Благодаря!
Какво ти става?
Аз съм пълен идиот, нали?
Точно аз му казах да пее.
Него… наистина трудно го разбирам,
но той се старае да прави това, което казвам.
Аз сам смених струните.
Отидох в музикалния клуб.
Аз…
Купих ги! - Бърз си. Ей това е младостта!
Помолих групата преди нас да изсвири още няколко парчета,
та, хайде да се успокоим.
Благодаря…
Просто се убеди, че си се поохладил, ясно? Сериозен съм.
Да…
Ще занеса на техника новия списък с песни.
Да.
Мафую.
Нека аз да сменя струните?
Харуки. - Какво?
Ей, Харуки!
Погледни ме.
А? Какво… - Знаеш ли…
Не съм сигурен, че осъзнаваш,
но ти винаги ми се притичваш на помощ.
А, какво? Говориш за групата?
Не смятам, че… - Говоря за себе си.
Какво?
Благодаря, че ме покани в групата, когато нервите ми бяха на предела.
Чакай, звучи така, все едно се сбогуваш с мен.
Що, може и да умра. - Това вече не е смешно!
Кажи, Харуки.
Можеш ли да бъдеш малко по-уверен?
Мисля, че сърцето прилича на тези струни.
Когато болката е нетърпима и дъх не си поемаш,
сърцето боли, като струни,
опънати през гърдите и готови да се скъсат.
Когато продължаваш да свириш и струните са опънати до скъсване,
някоя от тях се къса…
И имаш чувството, че никой не може да ги смени.
Но ако има човек, който веднага
е готов да смени струните…
Чувстваш, че раните ти сякаш започват да зарастват.
Мафую, харесва ми звученето ти.
Опитах се да те подтикна малко,
но без да се усетя, си разменихме ролите.
Откакто се появи
звукът ми стана разстроен, несвързан и деформиран…
Пълен кошмар.
Но сега ми е по-интересно,
а не когато свирех, каквото искат от мен.
Какви ги говоря?
Явно и аз не умея да изразявам чувствата си с думи.
Благодаря ви, хора!!
А тези, които са дошли за следващата група, извинявайте, че почакахте!
Не се сърдете, тръгваме си!
Имат забавен вокал.
Солото и баса също са добри.
Групата на Уенояма е следващата.
Тези момчета се раздадоха дълго.
Явно са забравили микрофона си.
Щом не пречи много, все пак да го оставим?
Ти нали не искаш да пееш?
Или да използваме онова "ла-ла-ла"?
Мафую!
Ей, погледът ти е някак отсъстващ.
Тук ли си?
Уечи, дойде ли на себе си?
Да, когато сменях струните…
Никога не съм знаел… как да реагирам правилно…
Няма смисъл да зацикляме там, където сме безсилни.
Да се забавляваме!
На другите нищо не им коства да се смеят или плачат…
А аз не мога.
В сравнение с тях аз не мога да изразявам чувства.
Но…
Истината е там, че дори и да искам…
Не мога да плача… Дори когато страшно боли…
А боли така, че ми иде да крещя.
Ще ми се някой да разбира това.
Поне мъничко… да разбира.
Кой е той?…
Той е точно като онзи сняг, който не успя
Кой е този, за бога... - да се стопи напълно в сенките.
Чувствата в мен все още болезнено тлеят.
Кажи ми с кои думи да затворя вратата
на тази силна и прекрасна любов!
Цялата ти същност я няма вече в утрешния ден,
обречена да скита във вечността…
Без тази едничка дума за сбогом
не мога да те пусна, не мога…
и не мога да продължа.
Точно като
заклинание, което още не мога да премахна…
Като страшно проклятие завинаги…
Все още нося тежкия товар.
Ей, кажи ми какво мое "утре"
да търся в този объркан град?
Тогава умри за мен!
А-а-а-а-а-а…
История, случила се една сутрин…
История, случила се една зима…
Където и да отида, ти си там.
Ти винаги си в главата ми.
Ти си във всичко, което виждам.
Без значение къде отивам, ти си там, усещам аромата ти.
Не мога да ти простя.
И на себе си не мога да простя.
А толкова искам да простя.
Толкова съм сам.
Вледенените ми сълзи
застинаха в безкрая.
Преструвайки се на добри…
И когато обляха лицето ми,
разделиха завинаги
неразделните нас.
Това беше кратичката ми история.
Цялата ти същност,
я няма вече в утрешния ден,
но ти завинаги
ще живееш в мен.
Без нито думичка за сбогом,
ще се опитам да продължа напред!
А ти винаги ще бъдеш с мен!
Страхотно!
Невероятни сте!
Да, по дяволите!
А, ясно…
Това момче е от тези, които притежават истинска Дарба.
Ей! Уе?
Май нашият китарист се запиля…
Но песента, която изсвирихме, е писана от китариста ни, Уенояма.
Текстът е на… Всъщност той също излезе,
но неин автор е вокалът ни, Мафую.
Ами, това е първата ни песен с вокал.
Благодаря…
че ми помогна да стигна толкова далече.
Бла…
Ти се справи невероятно.
Ще изсвиря още една песен.
О! Китаристът ни се завърна, ще забием от старите ни песни.
Г-н Фуджимото, песен номер 3, моля!
Това е инструментална композиция.
Не съм самотен.
Хубаво ми е.
Обожавам музиката.
Прекрасно си прекарвам обедите.
И аз отново съм влюбен.
Ако можех отново да поговоря с теб…
Благодаря, че дойдохте. - Страхотно беше!
Втората група ме разби, направо!
Съгласен!
Отлично шоу!
Настръхнах до корена на косите. - Абсолютно вярно!
Тази песен не беше ли особена?
Вокалистът свири калпаво. Явно е новичък?
Ако това е новак, със сигурност ще стане звезда!
Съвсем точно!
Продължавай с хваленето. - Не, не! Аз сериозно!
Вашият вокал…
Къде изровихте това бижу? - Ура!
Разбрах, разбрах, разбрах… Колко тостове искате?
Сериозно, защо не си направите страница в мрежата?
А, това е идея!
Ей.
Защо ме зяпаш така?
Млъквай.
Юки знаеше, че музиката ти се отдава.
Очите му бяха приковани в теб,
всеки път, когато ти припяваше нещо.
Юки искаше да напише песен за теб.
Но ти искаше да чуеш от него: "Да го направим заедно", нали?
Хиираги, как ти се стори представянето ни?
Изложи се, човече. Едва ги мърдаше тези пръсти.
Хиираги.
Какво?
В живота ми се появи човек, когото обичам.
Радвам се за теб.
Е, успех.
Подкрепяй ме. - А, само проблеми.
История, започнала през едно лято…
История, случила се в една вечер…
Самотата е оръжие, способно да ранява хората.
А аз не забелязвах това.
Любовта е болест.
От нея в гърдите боли… А лекарство никакво няма.
Този ден е толкова чудесен, но нещо някак не достига.
Изглежда някак пуст и празен.
Ти си толкова загадъчен.
Твоето съществуване ме прави
ту силен и непобедим, ту много слаб.
Кой ще ми каже кое е това, което ни прави добри "човеци"?
Аз не знам, не знам…
Непрестанно скитам в търсене на отговор.
Що за странна песен?
Странна ли ти е? Наистина?
Ти си я напяваше наскоро.
Пял съм? - Да, определено.
Сериозно? - Сериозно.
Ох, замръзвам! Това е тъпо! Искам вкъщи!
Ти сам поиска да дойдем.
Стори ми се добро място за среща.
Среща?
Никога не си предлагал да се срещаме.
Е, това важи и за двамата. Ти също не си предлагал.
О, по дяволите. Имаш ли салфетка?
Всички мислят, че се срещаме.
То всъщност си е така.
Има ли разлика?
Разликата е не повече от 1%.
Ох, не мога. Океанът ме убива.
А? Какво?
О, аз.. за първи път виждам океана, май.
Ти сериозно ли?!
Прости ми, че казах, че ме убива!
За какво говориш? - Океанът си е супер! Страхотен е!
Лъжеш, без да се изчервиш, даже.
Ей.
Хайде да си ходим у дома.
Още пет минутки.
Защо?
Искам да запомниш, че аз съм първият, с когото си дошъл до океана.
Че то почти всичко с теб, ми е за първи път, Юки.
Къде повече от това?
Ще си спомниш, когато отново дойдеш до океана.
Или в ден, в който духа леден зимен вятър.
Или ще си спомниш, когато припяваш тази странна мелодийка.
Няма да забравя, дори да бяхме тук само 5 минути.
Не, ще забравиш.
Ще помниш догодина.
Възможно е и след 5 години.
Но съм сигурен, че след 10 години няма да помниш.
Уверен съм,
че и след десет години ще помня този ден.
Добре, да си вървим у дома.
Но… знам, че полека-лека ще забравям дреболии.
Името на спирката, на която слязохме.
Цветът на пуловера, с който си днес.
Думичките, които сега използваме между нас.
Сигурен съм, че бавно ще забравям тези неща.
Хайде да правим секс в банята, когато се върнем.
Явно това се нарича самота.
Не… да.
Определи се. - Май, не.
И на онази, бляскавата, ослепителна сцена,
щях да го разбера.
№ 9: Зимна история
СЛЕДВА: №10: Непристъпна стена
Превод и редакция: naia
Eastern Spirit ® 2021